Numele meu este Melinda Gordon.
Sunt măritată,
locuiesc într-un orăşel,
şi sunt proprietara unui magazin de antichităţi.
Aş putea fi ca şi tine.
Cu excepţia faptului că, de când eram mică,
am aflat că pot vorbi cu morţii.
Spirite legate de pământ, aşa le numea bunica.
Sunt blocate aici deoarece mai au treburi
nerezolvate cu cei vii
şi vin la mine
să caute sprijin.
Ca să-ţi pot spune povestea mea,
trebuie să ţi-o spun pe a lor.
- Clar arată bine. - Şi habar nu are de asta.
Habar n-are Bob ce efect are asupra femeilor.
Se îmbracă cu gust. Priveşte-i cravata.
Ştii ce se spune. Haina îl face pe om.
Şi câinele.
E uimitor. Am auzit o groază despre terapia cu ajutorul câinilor.
Cum l-ai convins?
Întotdeauna a fost ataşat de oameni, mai ales de copii.
A fost nevoie de ceva dresaj, dar e cel mai potrivit câine pentru asta.
- E blând, nu mârâie. - Şi faci asta în fiecare weekend?
Când avem timp.
Cei de aici l-au tratat bine pe soţul meu.
Au făcut tot ce au putut pentru a-l salva.
Toată lumea a fost drăguţă.
Mai avem ceva drumuri de făcut. Te grăbeşti?
- Nu. - Bine.
Bob! Ce face băiatu'?
Ce cravată drăguţă.
Observi că Bob primeşte toată atenţia,
noi suntem doar nişte accesorii, care s-au întâmplat să fie pe aici.
Nu uita de donaţia pentru licitaţie.
Nu uit. Am o groază de lucruri. Nu-ţi face griji.
Ştii ce? Am uitat s-o întreb ceva.
Poţi să-l ţii puţin pe Bob? Mulţumesc. Vin imediat.
Violet!
Bob.
Gata...
Hai pe aici.
- Îmi pare rău. - Dumnezeule, îmi pare atât de rău.
E vina mea. O, Doamne.
- Ce căţel frumos. Pot să...? - Da, sigur.
Vă simţiţi bine?
Am avut o zi groaznică.
Şi îmi aminteşte de un căţel pe care l-am avut, nu-i aşa?
Pot să vă ajut cu ceva?
Nu, mulţumesc.
Să ai o zi frumoasă.
Vorbesc serios.
Bucură-te de orice.
Prietenă de-a ta?
O prietenă nouă de-a lui Bob.
Ţi s-a părut cunoscută?
Nu m-am uitat prea atent la ea.
Sunt convinsă că am mai văzut-o undeva.
Mă duc până la toaletă, apoi plecăm.
Cred că e în spatele acelor uşi.
Bine. Pa, Bob.
Domnişoară...
Pot să vă ajut?
Caut toaleta.
În mod cert, nu e aici.
Scuze.
Vă arăt eu.
E chiar aici.
- Vă mulţumesc. - Cu plăcere.
Speram să intru într-un magazin călduţ şi plăcut.
E cancer aici.
Scuze. Aveam nevoie de puţin aer curat. Azi am fost cam claustrofobă.
- Pot să închid uşa? - Da.
Ce e în cutia aia?
Obiectele pentru licitaţia de la spital.
Da, licitaţia. Uitasem de ea.
- Le duci azi? - Da, după ce termin munca.
Dacă-l conving pe Ned să aducă şi lucrurile mele, poate să le pună la tine în portbagaj?
- Da. Le scot şi pe ele la licitaţie. - Perfect.
Ned, lucrurile sunt acasă, într-o sacoşă, lângă uşă.
Dacă poţi să le aduci aici, după ce termini orele.
Dar am antrenament la volei.
La ora 16. Îţi mai rămân 40 de minute. Toată treaba îţi ia doar 20.
- Bine. - Bine. Mulţumesc din suflet.
Ştiu, e o povară pentru tine. Ne vedem după şcoală.
O să-mi fac nişte ceai.
Scuze.
Te simţi bine?
Da...
Un cârcel la picior.
- Poftim. - Mulţumesc.
Deci două viziuni înfiorătoare, dar nicio fantomă.
Da. Cineva încearcă să-mi spună ceva.
Ce?
Am momentele astea în care nu pot să respir sau să mă mişc.
De ce trebuie să fie tot timpul aşa de îmbârligat?
De ce se "joacă" aşa cu tine?
Comunică cu mine prin singura metodă prin care pot face asta.
Da, dar e foarte greu să-ţi dai seama ce vor.
O să studiez rubrica de necrologuri,
să văd dacă găsesc ceva poveşti despre decesele din spitalele de nebuni.
Poate de aceea apăream eu în acele viziuni, în cămaşă de forţă.
Un mod foarte plăcut de a-ţi petrece după-amiaza.
De aia a creat Dumnezeu cafeaua.
Unde pun lucrurile pentru licitaţie?
Aici, pe masă. Pare grea.
Ţi-a aruncat cumva maică-ta jocurile video?
Nu. Sunt nişte lucruri fără importanţă.
- Ai nevoie de ajutor? - Nu, mulţumesc.
Necrologuri. Ne ocupăm de nişte fantome?
"Noi" nu facem nimic.
Mă gândeam că poate vrei să-mi spui şi mie câte ceva din poveştile tale,
din moment ce ştiu cu ce te ocupi.
Drăguţ din partea ta. Dar mă ocup singură de astea.
Cum zici tu. Oricum am antrenament la volei.
Dar poţi să mă suni pe mobil.
Ned, stai puţin.
Ştiam eu că o să-mi spui câte ceva...
Astea sunt lucruri care au aparţinut tatălui tău, nu?
Da. Şi?
Mă surprinde faptul că Delia ar vrea să scape de ele.
Eşti sigur...
Eşti sigur că ai luat cutia care trebuia?
Da, asta e. Sigur.
Nu ştiu cam cât poţi să iei pe cipilica asta.
Pa...
Spune, iubito. Spune...
Habar n-ai ce groaznic a fost.
Am încercat din toate puterile
să-mi mişc măcar degetul mic, ca să pot spune că sunt în viaţă
şi că îl simt.
Iubito, tot nu înţeleg.
Fantoma a fost ucisă de cineva de la morgă?
Au crezut că el sau ea era mort, dar nu era aşa?
A murit în urma unei operaţii?
În mod cert, fantoma se simţea lipsită de ajutor.
I se făcea ceva ce nu putea opri,
care nu vroia să i se facă, dar ce pot să fac eu în privinţa asta?
Spune-mi ce a avut diferit această viziune faţă de celelalte.
Ce senzaţie ai avut...
În viziunea asta, mi-am părăsit trupul.
Ca şi cum aş fi murit şi vedeam tot ce era în jurul meu.
Poate că fantoma asta...
Doar vrea ca oamenii să afle ce i s-a întâmplat.
Ce s-a întâmplat,
ce a simţit, dacă lumea ştie prin ce a trecut.
Ar trebui să verifici, să vezi dacă a murit cineva la morgă sau într-o operaţie.
Simţi?
Ce să simt?
Simţi ceva pe spate?
Nu... Ce...
Nu e... Nu simt nimic.
Nu e nimic.
Ce e, Mel?
Ce e?
Srom itcelid
Vreun personaj dintr-o carte a lui Lemony Snicket?
Ţi se pare că am chef de glume?
Nu. Eşti morocănoasă şi cam obosită, dar, cu toate astea, eşti fermecătoare.
- Înseamnă ceva sau nu? - Nu. Este...
E vreun cod secret? Vreo frăţie?
- Poţi să-mi spui contextul? - Pe spatele soţului meu.
Ca un tatuaj?
A apărut pe spatele lui, ca şi cum ar fi scris cineva, apoi a dispărut.
Tu chiar ştii cum să faci interesantă ziua unui om.
Bine ai venit în lumea mea.
Ar putea să vină la mine, la birou?
Poate se întâmplă din nou şi aş putea să...
Nu. Vreau doar să ştiu ce semnificaţie are, dacă are vreo semnificaţie.
Am nevoie de mai multe informaţii. Îmi pare rău.
Încerc să rezolv un caz de bântuire.
Fie are legătură cu cineva cu probleme care a murit într-un spital de nebuni,
fie cu cineva care a murit pe masa de la morgă.
Bine. Acum chiar că mi s-a zbârlit părul pe ceafă.
Vrei să pui mâna?
Te cred pe cuvânt.
- Profesore Payne... - Rick.
Vreau să ştii că nu sunt singura care
şi-a asumat riscuri, atunci când ţi-am spus ce pot să fac.
Lucrurile ciudate care ţi s-au întâmplat,
- lucrurile care se mişcau... - Lucruri care încă se mai întâmplă.
Pot să-ţi dea viaţa peste cap.
E-n regulă. Am trecut şi prin lucruri mai grele. Eram într-un bar, în Philadelphia..
Vorbesc serios.
Poate că aştept de multă vreme să apară ceva care să-mi dea viaţa peste cap.
Poate că de asta aveam nevoie.
O să rezolv misterul.
Te caut eu.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Dacă vroiam să scap de lucrurile astea, le-aş fi pus chiar eu în cutie.
Şi de ce n-ai făcut-o?
Nu trebuie să-i răspund unuia care nu are decât 13 ani.
Sunt mama ta şi faci ce-ţi spun.
- Întotdeauna îmi spui să fac ce vreau. - N-aveai niciun drept să iei astea.
Ce-a fost în capul tău?
Astea sunt lucrurile tatălui tău, Ned.
Crezi că nu ştiu asta?
Care-i problema ta?
- Sunt atât de furioasă... - Nu înţeleg!
- Ce mare scofală? - Înţelegi.
Şi ştii că înţelegi.
Ai noroc că mi-am dat seama de ce vrei să faci, înainte de a fi prea târziu.
Îmi pare rău că a trebuit să asculţi toate astea.
E-n regulă.
Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu ce se întâmplă cu el.
O să duc astea la maşină.
Deci, Ned...
Vrei să vorbim despre ideea ta stupidă?
N-a fost stupidă.
Vrei să vii şi să-mi spui ce se întâmplă?
Se întâmplă că...
M-am săturat să o tot văd tristă pe mama.
Ned, nu cred că e tristă tot timpul.
Asta pentru că se pricepe să joace teatru.
Încearcă să trăieşti cu ea.
În fiecare zi plânge după tata.
Ca şi cum speră că ar mai fi în viaţă, pe undeva.
Nu vrea să-i dea drumul.
Mai spune o dată.
Ce?
Partea cu "mai e în viaţă şi nu-i dă drumul".
Ce-i cu ea?
Ned, chiar vreau să mai vorbim despre asta, da?
Te las şef la magazin. Vin imediat.
Te rog, opreşte-te!
Nu!
Te rog!
Nu, nu. Te rog.
Nu. Te rog!
Opreşte-te, te rog!
L-am găsit.
Bună. Iarăşi m-am rătăcit.
Ştiţi unde găsesc automatul de cafea?
Nu.
Păreţi sigur de afirmaţia dvs, aşa că...
Bine.
Am luat astea dintr-un coş de gunoi.
Mulţumesc. Aruncă-le pe masă.
- Pot să te ajut cu astea? - Mulţumesc, dar trebuie să mă ocup eu de ele.
Femeia pe care am văzut-o lângă pat,
mi s-a părut cunoscută.
Ştiu că am văzut-o pe la ştiri.
Poate la televizor?
Poate. Dar cred că era o revistă. Ceva de familie.
Eşti sigură că ai găsit fantoma?
Da. Da.
I-am văzut energia, cred, cum plutea peste pat.
Era conectat la echipamentele ălea.
Avea fire peste tot, aşa cum am văzut în acele viziuni.
Cum l-ai găsit?
Ideea mi-a venit de la ceva ce a spus Ned.
Mai ţii minte fantoma de anul trecut,
care era în comă şi care putea să ia legătura cu mine doar atunci când nu mai avea puls?
M-a făcut să mă gândesc la varianta în care această fantomă mai este încă în viaţă,
dar e "prizonieră" în propriul ei corp.
Şi că urăşte lucrurile care i se fac,
dar mai are de transmis un mesaj, mie sau altcuiva.
E logic, ţinând cont de tot ceea ce am văzut şi simţit.
Cel puţin pentru mine.
Cred că s-a "agăţat" de mine atunci când am fost la spital.
Dar de unde ştii...
Stai. Asta e.
Asta e fantoma.
Hugh Bristow.
E în comă de câteva luni.
E şi un proces legat de el.
Am citit despre asta.
Are Scleroză Amiotrofică Laterală, nu?
Da. Boala lui Lou Gehrig.
Soţia lui l-a dus la o clinică privată în Europa.
Imediat după asta, a intrat în comă.
Bogătaşii ăştia. Îl ţin în viaţă cu ajutorul echipamentelor, nu?
Da. Soţia lui vrea să-l eutanasieze.
Drăguţ.
Ştii că a fost căsătorit doar o lună, înainte de a intra în comă?
Rudele lui cred că ea a vrut doar banii şi că ea l-a băgat în comă.
Cum o să ajungi cu el?
Ai spus că familia a pus paznici. Ca şi cum ar fi asediaţi.
Am un atu.
Haide, Bob.
Glumeşti?
E un câine pentru terapie. L-a întâlnit acum două zile.
E-n regulă, Ben.
Îmi amintesc de tine.
Da. Ne plimbam pe aici şi m-am gândit că poate ţi-ar prinde bine puţină companie.
Nu ştiu dacă Bob ar voie înăuntru.
Trebuie să vorbesc cu doctorul.
Dar eu pot să-mi iau o pauză.
Vrei să luăm o pauză?
Îţi place?
Îţi place, căţel...
- Haide. - Tu ştii drumul.
Ştii, soţul meu n-are nici măcar o cravată aşa de drăguţă.
Nimic nu se compară cu dragostea unui câine, nu?
Şi îi oferă lui Bill ocazia să vorbească cu fiul nostru.
Bill crede că e important să vorbească cu el.
În caz că ne aude.
Cred că e foarte greu pentru voi.
N-ai idee cum e.
Să mergem.
Şi mai sunt şi toţi avocaţii şi ziariştii.
Îmi pare rău.
Cred că vă e dor de puţină intimitate.
Mulţumită ei, nu e posibil.
Haide.
Eşti amabilă. Sunt sigură că ai auzit la ştiri toată povestea.
Ştiu că e un conflict.
Eşti amabilă.
"Conflict" cred că e un termen potrivit pentru o soţie care încearcă să-şi omoare soţul.
După ce a dat greş o dată.
Fiul meu avea încredere în ea.
Spunea că o iubeşte.
Dar asta doar pentru că noi n-am iubit-o.
Ajută-i.
Te rog.
Ajută-i.
Apoi a spus: "Ajută-i".
E simplu. Mi se pare că descrii o proiecţie astrală.
Asta înseamnă o experienţă în afara corpului?
Sau E.A.C., cum ne place nouă, experţilor, să-i spunem.
Un corp de energie, sau unul astral, are conştiinţa corpului fizic.
Şi energia ar trebui să stea prin preajma corpului fizic, nu?
Depinde de cât de evoluată e energia.
Unii spun că au călătorit pe alte planete
şi că au stat de vorbă pe tema asta, fără urmă de îndoială.
Ce e cu cordonul argintiu?
Cordonul ombilical? Ţine sufletul legat de corp
şi dacă tai cordonul,
o să petreci mult timp cu Elvis. Ce e cu toate astea?
Se pare că fantoma mea nu e o fantomă. Este în comă, ţinut în viaţă artificial.
Stai puţin. Este...
- Adică ai legătura cu proiecţia lui astrală? - E un fel de a spune.
Ce vrea?
Cred că vrea să-i tai cordonul.
Crezi că entitatea asta vorbeşte latina?
Nu ştiu. De ce?
Mesajul care era scris pe spatele soţului tău.
Mors dilecti.
E în latină.
De ce crezi că l-a scris invers?
Ai spus că a fost scris pe spatele lui Jim, nu?
Poate că a fost scris din interior.
Ştii ce înseamnă asta?
Dacă ştiu? Eu, care are scris pe uşa cea roşie, de la intrare,
titulatura de "profesor"?
- Deci? - Da, ştiu ce înseamnă.
Nu te impresionează că mi-am dat seama de scrisul ăsta invers, în latină?
- M-am ajutat de o oglindă şi... - Habar n-ai ce înseamnă, nu?
Ştiu ce înseamnă. Este...
... o traducere aproximativă din latină,
"corpul unei crime", corpul sau dovada...
... dovada că s-a comis o crimă.
N-are niciun sens.
De parcă o fantomă care scrie pe spatele soţului tău are sens.
Vrei să verifici, de dragul meu?
Mă răneşti.
- Era menit să se întâmple. - Prima rană e cea mai dureroasă.
S-a mai întâmplat ceva ciudat cu spatele tău?
Nimeni nu l-a folosit ca pe un editor de texte, dacă asta mă întrebi.
- Unde eşti? - La casa familiei Bristow.
Vreau să văd dacă pot să vorbesc cu soţia lui.
De ce?
Nu ştiu.
Să ascult şi varianta ei.
N-am putut să le spun părinţilor că văd spiritul fiului lor.
A venit. Trebuie să închid.
Pa.
Bună.
- Nu vă potoliţi, nu? - Poftim?
Nu mă lăsaţi în pace! Ticăloaso!
Om de nimic!
Lasă-mă... în pace!
Vrei ceva despre care să scrii?
Îţi dau eu o poveste.
Soţia ahtiată după bani!
Cum ţi se pare?
O să scrii despre asta?
Nu sunt jurnalistă.
Atunci ce eşti?
Detectiv? Unul particular, pe care l-au angajat mami şi tati?
Nu. Cineva care vrea să te ajute.
Uite...
E foarte simplu.
Hugh n-a vrut să fie ţinut în viaţă artificial.
Aşa mi-a spus.
Aşa a lăsat în testament?
Nu. Dar a fost soţul meu.
Am vorbit.
Mi-a spus diverse lucruri.
Şi n-o să-i las să mă împiedice să-i îndeplinesc dorinţa lui Hugh,
cu toţi banii şi avocaţii lor.
Aşa să le spui.
Spune-le că nu renunţ.
- Bună. - Bună.
Ce faci?
Aranjez pe aici.
Tu?
Nimic.
Nu-mi place să mă cert cu tine.
Nici mie.
Poate ar fi fost mai bine să te întreb de ce ai făcut ce ai făcut,
înainte să ţip la tine.
Aşa că te întreb acum.
De ce ai vrut să arunci toate lucrurile tatălui tău?
Pentru că te întristează.
Mă ajută să-mi amintesc.
Se pare că e cam acelaşi lucru.
Câteodată, amintirile
te întristează.
Altădată, te fac să zâmbeşti. Câteodată te fac să te simţi recunoscător.
Altădată îţi aduc aminte de...
... viaţa fericită pe care ai avut-o alături de cineva...
... şi toate lucrurile pe care ţi le-a oferit.
Ned, sunt...
multe trăiri.
E durere,
e bucurie,
e furie...
Sunt atâtea trăiri, încât trebuie să găseşti o modalitate
de a le separa.
Nu ştiu cum.
Am veşti pentru tine.
Nici eu nu ştiu cum.
Nimeni nu ştie.
Trebuie să o iei încet, să simţi trăirile.
Doar că e nevoie de timp.
Cât timp?
Tot ceea ce pot să-ţi spun, este că în fiecare zi
doare din ce în ce mai puţin.
Asta înseamnă că o să-l uit?
Nu, copile.
N-o să-l uiţi niciodată.
Şi nici eu.
Şi acestea fiind spuse,
cred că ai avut dreptate.
Cu ce?
Poate că mă agăţ de prea multe lucruri.
Dar...
Poate că dacă mai dăm din ele,
nu toate,
doar câteva,
va fi ca şi cum tatăl tău i-ar face şi pe alţii să zâmbească, nu doar pe noi.
Bine.
Cu o condiţie...
Să scăpăm de cipilică.
Aşa mă gândeam şi eu.
Du-te şi adu cutia. E în spate.
Mă duc să-l scot pe Bob la o plimbare scurtă, bine?
Scuze. Am avut câteva comisioane de...
Nicio problemă.
Până la urmă, am hotărât cu Ned să mai donăm câteva lucruri spitalului.
Cutia e ceva mai uşoară, dar s-a dus în spate, s-o aducă.
- Bine. O s-o iau mai târziu. - Lasă, o iau eu.
Nu. Oricum trebuie să trec eu pe acolo. Dar poţi să mă ajuţi cu ceva.
Sigur.
Pot să-l împrumut din nou pe Bob?
Se întâmplă ceva între voi, ceva de care ar trebui să ştiu?
E un însoţitor excelent.
Soţia mea e sigură că Hugh îşi va reveni.
Dar dvs?
Eu...
Mi-aş dori...
Aş vrea să fiu la fel de convins.
Toţi doctorii spun că s-a dus. E în comă de câteva luni.
Spun că nu mai are nicio şansă...
... să îşi mai revină.
Dar Janet nu vrea să audă asta.
E vorba de fiul ei, care încă mai respiră.
Aş vrea...
Aş vrea să ştiu dacă fac ceea ce trebuie.
Dar soţia lui?
Ea vrea doar banii.
De asta s-a măritat cu el.
Ştia foarte bine cât era de bolnav.
Era chelneriţă.
Nici măcar nu a mers la facultate. Nu-l iubeşte aşa cum îl iubim noi.
Dar nu vrea să-l ţin în viaţă pe Hugh doar pentru a-i face în ciudă.
V-ar deranja...
Pot să stau cu el câteva minute?
Sigur, nicio problemă.
Sigur.
Aveţi grijă de Bob.
- Vrei să se termine? - Nu trebuie să fiu aici.
Mă ţin aici.
Suferi?
Mă simt ca un prizonier.
I-ai spus Lisei că dacă se întâmplă ceva, nu vrei să fii ţinut în viaţă artificial?
O, Doamne. Trebuie să ştie.
Ce să ştie?
Trebuie să ştie ce a făcut.
Ce a făcut?
Trebuie să vorbesc cu ei.
- Nu ştiu dacă pot... - Te rog. Eşti singura mea speranţă.
Ştiu, dar...
Chiar e treaba ta?
Poate că trebuie să nu te implici
şi să laşi familiile să-şi rezolve problemele.
Au drepturi.
Nu e treaba noastră să ne băgăm şi să le spunem ce să facă.
Să "ne" băgăm?
Bine, tu.
Nu le spun ce să facă.
E vorba...
Eu trebuie să-i ajut pe cei morţi să-şi rezolve treburile neterminate.
Da, dar nimeni nu a murit. Deci, care e problema?
N-a murit, dar spiritul lui a venit la mine şi mi-a cerut ajutorul.
Despre asta e vorba,
nu de ce vrea soţia sau părinţii lui.
Ar trebui să fie vorba despre ce vrea Hugh.
El e cel care zace acolo.
Eşti sigură că asta vrea?
Sigur. Fără dubiu.
Tu n-ai vrea acelaşi lucru?
Stai puţin.
Tu asta ai vrea?
Dacă aş crede că nu ar mai fi şanse de recuperare?
Da. Absolut.
Dar...
Poţi să fii cu adevărat sigur?
Bineînţeles că nu.
Nu mai mult decât poţi fi sigur de ce ţi se va întâmpla
mâine dimineaţă, după ce păşeşti dincolo de uşa de la intrare.
Singurul lucru pe care-l poţi face este să iei toate informaţiile pe care le ai
şi să faci cum ştii mai bine.
Ştiu că mie mi-ar fi mai bine în lumină,
nu la spital, într-un pat, conectată la echipamente.
Tu ai informaţii de dincolo. Nu e corect.
Şi tu ai.
Da, ştiu.
Doar că...
Dacă ar fi vorba de tine,
nu mi-ar fi uşor, atâta tot.
Da, dar ai face-o pentru că mă iubeşti.
Şi ştii că aş fi bine.
Da. Aş face-o.
Şi tu?
Dacă mai eşti pe aici, conectează-mă la echipamente.
Merg pe mâna lor.
Orice, în caz că îmi revin.
Dar dacă mori înainte mea,
atunci nu te mai obosi să le conectezi.
Nu vreau să mă amestec în viaţa lor.
Şi nu vreau să mă bag între ei. Dar...
Hugh Bristow nu mă are decât pe mine, să vorbesc în numele lui.
Aşa că asta voi face.
Aşa şi trebuie.
Nu-i lăsa să facă asta!
Ce să facă?
Mă resuscitează.
Te rog, sunt deja mort! Spune-le să mă lase!
Ce s-a întâmplat?
Cred că Hugh tocmai a murit.
Dar l-au resuscitat.
Recunosc că ai ceva curaj, dacă ai mai venit pe aici,
după ce s-a întâmplat ultima oară.
Ce doreşti?
Am venit pentru că vreau să ai încredere în mine.
De ce?
Pentru că te voi ruga să faci ceva ce nu îţi va fi uşor să faci.
De ce îţi pasă?
Încerc doar să ajut.
Crezi ce se scrie în ziare despre mine?
Ar trebui?
M-am întâlnit cu Hugh acum doi ani, într-un restaurant.
Eu l-am servit.
Jurnaliştilor le-a plăcut la nebunie să se ia de asta.
Pentru mine, a fost dragoste la prima vedere.
Când lucrurile au devenit mai serioase, Hugh mi-a spus că suferă de S.L.A.
O sentinţă la moarte.
Cât timp mai avea, am vrut să-l petrecem împreună.
A vrut să ne căsătorim, dar nu voia să mă împovăreze cu boala lui.
Îl iubeam atât de mult încât nimic nu mă putea îndepărta de lângă el.
Nunta a fost foarte frumoasă.
Nici măcar părinţii lui nu au putut să ne-o strice.
Şi să nu crezi că n-au încercat.
Ei erau convinşi că sunt cu ochii doar după banii lui.
Boala a avansat mai repede decât ne aşteptam,
aşa că am mers la o clinică din Elveţia.
Apoi a intrat în comă.
Nu e ceva ce se întâmplă, de obicei, cu cei care suferă de S.L.A.
Asta e versiunea mea. Pentru asta ai venit?
Nu.
Aşa mă gândeam şi eu.
Oricare ar fi motivul tău,
sper că nu-ţi închipui că poţi să mă răneşti.
Nu mai mult decât m-au rănit ei.
Acum sunt "blindată".
Am venit pentru că am un mesaj de la Hugh.
Când ţi-a transmis Hugh un mesaj?
E complicat,
dar trebuie să-ţi spun la spital, împreună cu Bill şi Janet.
Nici gând.
Chiar dacă aş vrea eu, ei n-ar accepta niciodată...
E ceva ce vei vrea să auzi.
Ceva ce toată lumea trebuie să audă.
O să te faci bine. O să te ajutăm să treci peste asta.
Dar trebuie să lupţi în continuare, Hugh.
Trebuie să rămâi puternic.
Cred că glumeşti.
Nu e rândul tău. Mai avem o oră.
- De ce ai adus-o aici? - Vreau să ascultaţi cu toţii.
Da? Doar să ascultaţi.
Am un mesaj de la Hugh.
Despre ce vorbeşti?
Spiritul lui e aici, cu noi, acum.
Ce înseamnă asta?
- Ce şmecherie vrei să faci? - Nu vreau să fac nimic
şi n-o să pierd vremea cu explicaţii.
Hugh vrea ca toţi să ştiţi câteva lucruri.
Mă simt mult mai puternic, doar pentru că sunt lângă el.
Spune-i că mi-a plăcut când mi-a citit.
Îmi plăcea să-i aud vocea.
Vrea să ştiţi că i-a plăcut atunci când i-aţi citit.
A însemnat mult pentru el să vă aducă vocea, mai ales când i-aţi citit din Hemingway.
Gata, ajunge.
Nu poţi să ne faci asta.
Ce naiba ai? Nu crezi c-am suferit destul?
- Spune-i că ştiu ce s-a întâmplat. - Ştie ce s-a întâmplat.
Şi spune-i că nu e nicio problemă.
- Spune că e-n regulă. - Ce? Ce s-a întâmplat?
Spune ceva de medicamente. I-aţi dat nişte pastile?
Nu. Asta e o şarlatanie.
Spune că e-n regulă şi că vă iartă, la fel cum vor face şi ei.
Am avut grijă de fiul meu.
Ştiu cum să am grijă de propriul meu fiu.
M-am temut că ea i-a făcut ceva, în Elveţia.
Hugh a avut un atac.
Aşa că i-am dat nişte pastile pentru relaxarea muşchilor.
Ce pastile?
Cele pe care i le-am dat întotdeauna atunci când avea o criză.
Doctorii i-au interzis să le mai ia.
Au spus că interacţionează cu antidepresivele pe care le lua.
Cum ai putut să i le dai, fără să-mi spui?
A avut o criză şi...
A trebuit să fac ceva.
Atunci a intrat în comă.
Stai. Nu vrea să dea vina pe nimeni. Vrea doar să terminaţi circul ăsta.
Bill, e numai vina mea.
Are dreptate.
Uite ce am făcut... L-am ucis!
Spune că nu mai contează.
Vrea doar să nu vă mai urâţi şi să-l eliberaţi.
Dar dacă e adevărat,
dacă chiar e aici,
atunci ştie...
Ştie ce se întâmplă. Cum putem să-i curmăm viaţa?
Ştiu tot, mamă.
Ştiu că nu mă mai trezesc din comă.
Şi voi continua să rămân aici, atâta timp cât voi fi ţinut în viaţă artificial.
Ştie.
Vă poate vedea şi vă poate simţi,
dar ştie că i-a sosit timpul
şi că nu mai e în viaţă.
Echipamentele îl ţin în viaţă.
E fiul meu.
Nu.
Nu pot să-i fac asta.
Mamă, vrei să stau aici pentru tine,
nu pentru mine.
Crede că vreţi să nu moară pentru binele dvs,
nu pentru al lui.
Ţinându-l în viaţă nu faceţi altceva decât să faceţi lucrurile mai dificile pentru toţi.
Mamă...
Vreau să te vindeci.
Vreau să o iubeşti pe Lisa.
E singură.
Are nevoie de tine.
Ce se întâmplă?
Spune-i Lisei că ştiu că m-a iubit.
Ştiu că a fost dragoste adevărată.
I-am simţit lacrimile pe umeri
şi pe spate.
Nu voia s-o văd cum plânge.
Spune-i că ştiu cât de mult a luptat pentru mine.
Ştie cât l-ai iubit.
Vorbea despre noaptea când ţi-a simţit lacrimile...
- Jim? - Sunt la duş.
Bună idee. Mai am şi eu loc?
Cred că putem aranja.
Plouă acolo unde eşti?
Profesore Payne.
Nu, e un duş.
Ştii ce? Cam multe informaţii.
De fapt, sunt cam puţine.
Atâta primeşti.
Eşti rea, dar ştii asta, nu?
Rău ar fi dacă mi s-ar opri apa caldă. Cu ce pot să te ajut?
Ştiu că ţi se pare greu de crezut, dar cred că am comis o greşeală.
E şocant că admiţi asta.
Care e greşeala?
Traducerea din latină, pe care ţi-am dat-o. Se pare că am ruginit puţin.
Nu-ţi face griji. S-a rezolvat.
Deocamdată am luat o pauză.
- N-aş fi atât de sigur. - Ce vrei să spui?
Fraza "mors dilecti"
se pare că nu înseamnă "corpul unei crime".
Atunci ce înseamnă?
Înseamnă...
Înseamnă ceva cu totul diferit, Melinda.
Ce?
Ce înseamnă?
Înseamnă "moartea cuiva apropiat".
Iubito, vii sau nu?
Traducerea si adaptarea: gabip Discutii pe www.tvblog.ro